- Abia avea un cm când am intrat... - E superb !
Gata, de ajuns !
Nu-mi simt degetele !
Meatloaf.
Nu-ţi place melodia asta.
Trebuie să-l închizi !
Cu cine m-am măritat ! Te rog, opreşte-te !
Încetează !
Am o teorie...
Femeile rămân însărcinate dacă o fac în maşină.
Poftim ?
Şi eu am o teorie.
E legată de momente.
Momente-şoc.
Conform teoriei mele, aceste momente-şoc,
aceste clipe intense, care îţi schimbă complet viaţa,
de fapt, te definesc.
Mulţumesc.
Una dintre clipele mele preferate.
Ţi-ai uitat permisul.
Da...
Îmi place să stau două ore la coadă. Permisul e un bonus.
Institutul de Artă. Lucrezi acolo ?
Nu, sunt studentă.
Eu sunt Paige.
Scuze. Eu sunt Leo.
Mulţumesc, Leo.
Am observat ceva, dar să nu te sperii.
- Aveam aceeaşi zonă PPZR. - Serios ?
Ce spirit de observaţie ai !
- Da. - Ce e o zonă PPZR ?
Permis de Parcare în Zonă Rezidenţială.
E un detaliu intim.
Da.
Uite ce e. Mă gândeam că...
Cred că trebuie neapărat să ieşim să bem ceva,
din respect pentru compatibilitatea zonală...
- Bine. - Da ?
Bine.
După dumneavoastră.
Dacă mai aveţi nevoie de ceva...
PENTRU NAS
PENTRU CAP
PENTRU SUFLET
PENTRU MAI TÂRZIU
- Ai tras vreun vânt ? - Nu.
Bine.
Puţin doar.
Ce pervers !
Dar atât de romantic !
Te iubesc atât de mult !
După cum ştiţi, tomografia soţiei dvs a arătat o hemoragie intracraniană.
Ţinem pacienţii cu traumatisme craniene grave într-o stare comatoasă.
Astfel, le încetinim metabolismul şi creierul se poate reface,
diminuând inflamarea.
Apoi îi aducem încet la starea de conştiinţă.
Noi reprezentăm suma clipelor pe care le-am trăit,
a oamenilor pe care i-am cunoscut.
Aceste clipe sunt trecutul nostru,
ca o compilaţie de amintiri, pe care o ascultăm mereu.
Nu ţi-e foame ?
- Bună ! - Salut !
- Ce faci ? - Nimic.
- Sigur ? - Da.
- Ce ai acolo ? - Nimic.
La masă !
Dacă îl tot hrăneşti pe puricosul ăla, n-o să mai plece.
Sunt alergic.
- Cum eşti alergic la coriandru ? - Nu suport coriandrul.
Exact, dar nu eşti alergic.
Vreţi căpşune ? Le-am luat de la piaţă.
Cumpărăturile de calitate sunt de rău augur.
- Poftim ? - Ştim ce implică asta.
Mie îmi place de ea.
Mersi... cred.
Mai bine ea decât dihorul ăla pe care voiai să-l adopţi.
face şi cafea bună. O păstrăm ?
Mersi.
Multă la tine ? Nu cred că ai scris bine.
Nu.
Mută-te la mine.
Ţi-am spus eu !
Da !
Jur să te ajut să iubeşti viaţa,
să te învăluiesc în dragoste
şi să am răbdarea necesară iubirii,
să vorbesc când e nevoie de cuvinte
şi să împart tăcerea.
Să îţi înţeleg încăpăţânarea în privinţa tortului roşu.
şi să trăiesc în sufletul tău, căci este căminul meu.
Ai ridicat destul de mult ştafeta.
Ai scris cumva jurămintele pe un meniu ?
Da, de ce ?
Jur să te iubesc cu îndârjire
în orice situaţie, acum şi întotdeauna.
Promit să nu uit niciodată că asta e o iubire unică,
să ştiu în străfundul sufletului
că, orice provocări am întâlni,
ne vom regăsim mereu.
Vreţi să fiţi soţ şi soţie, pentru totdeauna ?
Da.
Da !
Prin funcţia în care am fost învestit de statul Illinois,
... garda !
Vă numesc soţ şi soţie !
Pupaţi-vă şi hai să mergem !
O singură piesă !
Nu pot s-o fac.
Doamne...
O să fie în regulă.
Va trebui să îi sun şi să le spun că nu pot să o fac.
Hai la culcare !
Hai cu mine !
Nu, te rog !
- Încetează ! - Bine.
Uite, asta a ieşit foarte bine.
Ştiu că nu e gata, dar observ ce va ieşi.
E ca o cortină întunecată, ceva...
Aici e un contrast deschis...
E ceva abstract, dar are substanţă.
Ce ?
Mă iubeşti prea mult.
Da.
Ştiu, pentru că asta e opera mea.
Ăla e mormanul de resturi, pe care îl voi păstra acum.
O uimitoare clipă
de iubire fizică, mentală, completă.
Nu sta in sufletul ei.
O să fie puţin ameţită. Nu o sufoca.
Bună !
Ce mă bucur să te văd !
Paige, e în regulă.
Eşti în spital, ai suferit un accident de maşină.
Te-ai lovit la cap, dar acum eşti bine. Te-am adormit puţin.
Cum te simţi ?
Mă doare capul.
E ceva normal. O să îţi aduc un analgezic.
A mai fost rănit cineva, dle doctor ?
Ştii cine sunt, nu ?
Da, sunteţi medicul meu.
Sunt soţul tău.
Paige.
Aţi spus că e bine !
Traumatismele cerebrale nu sunt simple leziuni.
Creierul e mult mai imprevizibil.
Uneori, din cauza inflamaţiei, ţesutul apăsă pe cutia craniană.
- Poate avea unele sechele. - Unele Sechele ?
Nu-şi aminteşte cine sunt.
Deşi e trează, inflamaţia îi poate cauza confuzie,
pierderea memoriei şi schimbări de dispoziţie.
Dar e ceva normal !
Asta e teoria mea.
Aceste momente-şoc ne definesc.
Dar nu am luat în calcul şi faptul că, într-o zi,
e posibil să nu ţi le mai aminteşti.
- Bună. - Ce vrei să faci ?
Să dorm ?
Normal.
- Ţi-am adus haine. - Mulţumesc.
- Mi-e puţin foame. - Bine.
Vino cu mine.
Voiam să îmi clarifici câteva lucruri, despre noi.
Bine.
- Deci suntem căsătoriţi ? - Da.
Şi eu am părul ciudat.
Nu cred că e mult spus.
Ai zis că durează prea mult îndreptatul
şi că preferi să lucrezi în atelier.
De ce am atelier ?
Eşti artistă. Sculptezi. Eşti foarte bună.
Acum lucrezi la patru piese pentru holul clădirii Tribune.
E o ocazie importantă. Tot oraşul a râvnit postul.
Prezentarea a fost grozavă.
Tu ai câştigat.
Dar facultatea mea de drept ?
Nu am terminat facultatea ?
Cred ca nu ai avut destule credite.
Îmi amintesc că visam să fiu artistă în liceu.
Cred că trebuie să vezi partea bună.
Traumatismul cerebral are vreo parte bună ?
Eşti un idiot !
Dacă nu îşi aminteşte cine eşti, nu ştie nici toate tâmpeniile pe care le-ai făcut.
O poţi lua de la început.
Dacă nu îşi aminteşte cine eşti, îşi va aminti că te iubeşte ?
Pe mine m-a uimit când te-a ales prima dată.
Ai devenit chiar mai puţin atrăgător.
Îmi place că mă susţineţi.
Serios acum... Dacă nu îşi aminteşte cine sunt ?
Ce se va întâmpla ?
O să îşi amintească cine eşti.
O să îşi amintească de toţi. Suntem familia ei.
Da...
Mă scuzaţi, o caut pe soţia mea, Paige Collins.
Se pare că a fost mutată la secţia VIP.
- Cred că e costisitor. - E secţia donatorilor.
Luaţi liftul până la nivelul doi, apoi faceţi dreapta.
Mersi.
Paige, memoria pe termen lung e intactă.
Sunt sigură că restul memoriei îţi va reveni, cu timpul.
Dle Collins, mă bucur că aţi venit.
Ce ciudat ! Eu sunt Leo, soţul lui Paige.
Ai idee cât de frustrant e să afli de la străini
că fiica ta e la terapie intensivă de câteva săptămâni ?
- Nu ni s-a spus. - Trebuia să ne fi sunat.
Îmi pare rău.
Nu îi cunoşti pe părinţii mei ?
Nu înţeleg. De ce nu vă cunoaşteţi ?
Dnă doctor, care e următorul pas ?
Cu cât îşi reia mai repede viaţa şi rutina zilnică, cu atât mai bine.
Peste câteva zile, o voi trimite pe Paige la un neuropsihiatru.
Vreau să mă asigur că are parte de cel mai bun tratament.
Să vii acasă, să pot avea grijă de tine.
Mama ta îţi poate pregăti camera şi eu îmi pot lua liber.
Cu tot respectul, vă mulţumim pentru ofertă,
dar aţi auzit că trebuie să îşi reia rutina zilnică.
Viaţa cu mine face parte din rutina ei.
E o viaţă pe care nu şi-o aminteşte.
Şi-o va aminti. Exact asta spunea dna doctor.
- A spus că e posibil să îşi amintească. - De ce nu o laşi să vină acasă ?
Să se întremeze alături de cei pe care îi cunoaşte.
Şi de cei pe care îi iubeşte.
Nu îi vrem decât binele lui Paige.
E ciudat, pentru că nu aţi întrebat-o nimic !
Vreau să încetaţi să vă ciondăniţi !
Nu trebuie să decidem nimic acum.
Mai bine mergeţi cu toţii acasă, să vă odihniţi.
Cum de eşti soţul meu, dar nu mi-ai cunoscut familia ?
N-ai mai vorbit cu ei de ani de zile.
- De ce nu aş mai vorbi cu familia mea ? - V-aţi certat înainte de a ne cunoaşte noi.
- Şi noi n-am discutat despre asta ? - Ba da.
Despre ce e vorba ?
Voiai să te muţi în oraş, să mergi la Institutul de Artă.
Tatăl tău a insistat să faci Dreptul.
Are nişte idei fixe vizavi de viitorul tău.
De acolo a pornit cearta.
Eu îmi amintesc că făceam Dreptul şi eram logodită cu Jeremy.
Nu ştiu...
Paige !
Iubito, stai !
Cel mai bun lucru pe care îl poţi face e să-ţi reiei viaţa...
... alături de mine. Ai auzit ce a spus medicul.
E ideal pentru recuperarea ta.
Bine, dar nu te cunosc.
Mă urc pur şi simplu în maşina ta şi mergem la tine ?
E casa noastră !
- Fără nicio dovadă că ne iubim. - Ce zici de căsătoria noastră ?
- Sunt multe motive pentru căsătorie. - Cum ar fi ?
- Un permis de şedere. - Sunt din Cincinnati.
- Am ţinut vreun jurnal ? - Din câte ştiu, nu.
Cam asta am găsit.
Arată bine, draga mea.
- Mergem doar până acasă. - E oribilă.
Paige !
Am înţeles că ne părăseşti, în sfârşit.
Da, asta mi se spune.
Nu ai voie să conduci, până îţi dau eu voie.
Ne vedem peste 46 de săptămâni !
Mulţumim mult.
Mulţumim, dnă doctor.
- Eşti gata ? Să mergem ! - Staţi aşa !
Am un mesaj pe care mi l-ai lăsat înainte de accident.
- Ziceai că vrei dovezi. - Bine. Hai să-l ascultăm !
Bună, iubitule. Sunt tot la atelier.
Îmi e atât de dor de tine, încât sculpturile încep să-ţi semene.
Ce faci mai târziu ? Am nevoie de nişte Leo,
dacă mă înţelegi...
În orice caz, sună-mă. Te iubesc !
Nu ştiu... Acum că l-am ascultat...
Nu dovedeşte nimic.
Nu, e drăguţ.
Par a fi fericită.
Mai gândeşte-te !
Tu eşti cea care a renunţat la facultate, care a anulat logodna
şi care s-a mutat la oraş.
Ai făcut aceste alegeri înainte de a mă cunoaşte.
Cred că îţi eşti datoare să onorezi aceste decizii.
Măcar acum.
- Faci o greşeală, Paige. - Promit să am grijă de ea.
Vino acasă.
Vino cu mine şi vedem cum rezolvăm.
Aş putea să încerc.
Să văd dacă mă ajută să-mi amintesc.
Pot veni oricând acasă, dacă mă răzgândesc.
Trebuie să fi avut un motiv pentru care m-am măritat cu el.
- Vei fi sub protecţia lui. - Şi voi accepta.
Arăt ca un monstru.
Arăţi foarte bine.
Unde locuim ? - În Nordstrom.
- Cine e preşedinte ? - Al ţării ?
- Da. - Obama.
- Senatorul ? - Da.
- L-ai şi votat. - Da ?
Bine ai venit !
Surpriză !
Ce mă bucur să te văd !
Am venit zilnic la spital, dar Leo nu a vrut să te sufocăm.
- Aşa e. În fiecare zi. - Ne-a fost dor de tine.
Să înţeleg că suntem apropiate ?
Eu sunt Sonia.
- El e iubitul meu, Kyle. - Bună, Paige.
- El e Jim. - Arăţi foarte bine, Paige.
- Ea e Lily. - Ai fost la sală la spital ?
- Bună, Paige. - El e Josh.
Scuzaţi-mă, trebuie să...
Mulţumesc că aţi venit. Regret că nu a durat mai mult.
Pa pa !
- Cum te simţi ? - Tu ce părere ai ?
Ştiu. E foarte derutant.
Nu. Ar fi fost derutant dacă mergeam acasă,
într-un apartament străin, cu un bărbat necunoscut.
Ar fi foarte derutant.
Dar să vin acasă, să găsesc asta
şi o casă plină de persoane care trag de mine,
care mă îmbrăţişează, plâng
şi vorbesc despre alte rahaturi pe care nu mi le amintesc...
Nu e deloc derutant, e complet absurd !
Aşa e. Trebuiau să vină doar câţiva.
Te rog, lasă-mă.
- Paige, îmi pare rău. - N-ai de gând să mă laşi în pace ?
- Îmi pare rău. - Şi mie.
Sigur.
Îmi pare rău.
Doamne ! O să mă omoare mama !
- Neaţa. - Neaţa.
- Ce ? - N-ai bătut !
Din obişnuinţă. Îmi pare rău.
Nu e ceva ce n-ai mai văzut.
Nu e amuzant.
- Data viitoare să baţi. - Îmi pare rău.
- Porţi tu asta ? - E singura în care mă simt bine.
E a mea, de fapt.
Nu e nicio problemă.
Ce ?
De ce te uiţi la mine ca mâţa-n calendar ?
Scuze. Nici eu nu ştiu ce am de făcut.
- Tu faci asta de obicei ? - Aşa îmi cer scuze pentru aseară.
Nu ştiu ce a fost în mintea mea.
Nu, îmi pare rău.
Nu vreau să-ţi faci griji pentru mine.
Ocupă-te de treburile tale.
Lucrezi ? Ai un loc de muncă ?
Da, dacă mai merge afacerea.
Am un studio de înregistrări.
Super !
Eu cu ce îmi ocup timpul toată ziua ?
Când te trezeşti, faci cafeaua.
- Bine. - Nu, am făcut-o eu !
Am făcut-o de dimineaţă.
Nu, aia e pentru mine ! Tu nu mănânci carne.
Apoi verifici e-mail-ul şi plăteşti facturile.
Presupun că nu mai ştii conturile.
- O să mă ocup eu de asta. - Bine.
Apoi te duci la atelier.
Te pot conduce, să îţi arăt la ce lucrezi.
Nu trebuie să ne ocupăm de toate acum.
Du-te la serviciu
şi putem face liste cu indicaţii mai târziu.
- Eşti sigură ? - Da. O să fie bine.
Bine. Uite aici !
Ai cheile, telefonul...
Dacă ai nevoie de mine, ai numerele mele în agendă.
Bine.
- Bine. - Da.
Să ai o zi frumoasă !
- Ce faci, Lil ? - Salut !
Ce s-a mai întâmplat ?
Ăla, cu pantofii de manelist, săruta ca naiba.
Nu cred că îl bag în program.
Bine.
Sincer, totul a luat-o razna.
Ieri am avut două programări.
Prea mulţi clienţi ? Problemă de secolul XXI.
Da, dar un singur studio nu le poate lua pe amândouă.
Cei de la PR nu au acceptat variante, aşa că au luat alt studio.
Nu se poate ! Era un client important !
Ar trebui să aibă prioritate ! Ştii bine !
Nu mă pot ocupa şi de înregistrări şi de organizare, nu ?
Nu le pot face pe toate singură !
- Nu am dispărut, să ştii ! - Da, am înţeles.
Nu m-am supărat, vreau doar să ştii ca e aiurea.
Uite-mă ! Sunt aici.
- Cum se simte ? - E bine.
Nu contează. Mersi.
O să fie bine.
Bine.
Deci vii la înregistrări la trei jumate ?
Sigur. Trec pe acasă să mă schimb şi să văd ce face Paige, dar vin.
Bine.
ALTE DOVEZI
Jur să te ajut să iubeşti viaţa,
să te învăluiesc în dragoste şi să am răbdarea necesară iubirii.
Să vorbesc când se cer cuvinte şi să împart tăcerea.
Să îţi înţeleg încăpăţânarea în privinţa tortului roşu.
şi să trăiesc în sufletul tău, căci este căminul meu.
Ai scris jurămintele pe un meniu ?
Ciudat...
Jur să te iubesc cu îndârjire,
în orice situaţie, acum şi întotdeauna.
Promit să nu uit niciodată că asta e o iubire unică,
să ştiu în străfundul sufletului că, orice provocări am întâlni,
ne vom regăsi mereu.
- Bună ! - Bună.
Îmi puteţi da una dintre acestea ?
Nu vreţi ce luaţi de obicei ?
Iau ceva de obicei ? Da, asta voi lua.
- Poftiţi. - Mulţumesc.
Mersi.
Paige ?
Cu ce vă pot ajuta ?
Pot folosi telefonul dvs ?
Alo ?
Bună, Lil.
Ştiu că e trei jumate, dar trebuie să o caut pe Paige.
Nu ştiu, inventează ceva.
Îmi pare rău, dar nu ştiam pe cine să sun.
Intră, draga mea.
- Te simţi bine ? - Da.
- Bună. - Bună !
Unde ai fost ? Eram îngrijorat.
Am crezut că ai păţit ceva.
Scuze, eram pierdută... fizic şi mental.
- Trebuia să mă suni. - Mi-am uitat telefonul.
Nu-ţi ştiu numărul, aşa că am sunat-o pe mama.
Am petrecut ziua împreună şi a fost minunat !
Ne-a invitat la cină diseară.
La cină ? Bine...
- Nu trebuie să vii. - Ba da, pentru că tu nu poţi conduce.
Nu asta e problema.
Poate că mâine mă voi trezi şi îmi voi aminti totul,
dar, acum, ei sunt singurii pe care mă pot baza.
Bine. O să mergem.
Bine.
- Nu te schimbi ? - Ba da...
Faci stânga aici şi dreapta unde se înfundă,
a şasea casă pe dreapta.
Uite, vecinii şi-au schimbat cutia poştală. Ce drăguţ !
Buchetul ăsta nu compensează faptul că nu am mai vorbit cu ei,
dar poate că mă iartă, acum că am suferit un traumatism cerebral.
Da, mai bine luai flori de Nu-mă-uita.
Ce comic...
Chiar e comic.
I-ai cunoscut pe ai mei, dar tata va prefera să îi spui dl. Thorton.
- Pe sora mea o cheamă... - Gwen.
Ştiu multe despre familia ta, Paige.
- Aşa e. - Doar suntem căsătoriţi.
- Doamne, te-ai logodit ! - Da !
- Sunteţi un cuplu superb ! - Mulţumim, Paige.
A trecut o veşnicie...
- Serios ? - Da.
E ciudat. Toţi păreţi puţin îmbătrâniţi.
- Pe bune ? - Da. Mai ales tu.
Ce mă bucur că ai revenit !
Cu ocazia întoarcerii lui Paige, ţi-am pregătit mâncarea preferată:
Filet mignon !
Vă rog, luaţi loc.
Înainte de toate, să începem seara cu un toast.
Dragul meu ?
În cinstea familiei mele !
Sunt atât de norocos să am parte de aceste trei frumoase femei,
iar, atunci când suntem împreună, norocul e cu atât mai mare.
Paige, draga mea, bine ai venit acasă !
Pentru familie !
Leo, dar familia ta ? Îi vizitezi des ?
- Nu. - Păcat.
Părinţii mei sunt decedaţi. O am doar pe Paige.
Ea e familia mea.
- Cu ce te ocupi, Leo ? - Mi-am deschis un studio de înregistrări.
Paige m-a convins să deschid afacerea.
- Eu ? - Da.
Nu e un domeniu fără viitor ?
Adică, de ce nu-ţi poţi înregistra melodiile acasă, pe computer,
dacă sună la fel de bine ?
- Ryan ! - Ce-am zis ?
Albumele care îmi plac au viaţă, energie, suflet,
ca în melodia lui Scotty Moore, Mystery Train.
Nu poţi face asta la computer.
Vrei să înregistrezi live, să modifici sunetul,
să ai muzicieni în spate, care se stimulează reciproc.
Referitor la întrebare, da, e un domeniu fără viitor
şi poţi face înregistrări de calitate pe computer,
dar nu poţi înregistra The Sun Sessions pe laptop !
- Am auzit că vine toată lumea. - Poate nu e bine pentru Paige.
Mă simt bine aici.
Nu era Diane Chang ?
Da, nu prea mai ţinem legătura cu ea.
Chiar ca ai lipsit mult !
Bună !
Baftă, frate !
Bună !
Scuze, leo. Ele sunt prietenele mele din liceu.
- Shana, Carrie şi Elizabeth. - Bună !
Dar eu ? Pe mine nu mă prezinţi ?
Bună !
- Scuze, el e... - Jeremy.
- A trecut ceva timp. - Da ?
Nu-mi vine să cred. Nu te-ai schimbat deloc.
Nu cred că ţi-a spus. Sunt Leo.
- Sunt soţul ei. - Da.
Mă duc să îmi iau ceva de băut. Vreţi ceva ?
Un Mojito Blueberry.
- Serios ? - Da, îmi amintesc.
Mai ţii minte când eram clasa a 9-a şi ne pregăteam de balul de Crăciun ?
- Ţi-ai tăiat tot părul ! - Da, îmi amintesc !
Parcă era o studentă de bani-gata, care bea numai Mojito.
- Ca o "nevastă disperată" ? - Ceva de genul.
Flirta cu Jeremy, chiar în faţa mea.
- Fostul ei logodnic ? - Nu !
Pentru ea, e actualul logodnic.
Probabil că a fost frustrant să fie urmărită de soţul ei necunoscut.
Nu pot să concep aşa ceva.
- Ce o excită ? - Pe Paige ?
Nu, pe maică-sa ! Da, pe Paige !
- În pat ? - Doamne, Leo !
E ceva personal ! E ceva între mine şi ea.
Nu te judec.
- Îi place să fie gâdilată. - Pe bune ?
Parcă nu mă judecai !
Nu, nu-mi pasă dacă eşti pervers...
Nu e vorba de asta. Îi distrage atenţia, când e prea stresată.
Bine, ai putea să încerci.
- Pe bune ? - Da ! Ce ai de pierdut ?
- Bună, Lisa. - Bună ! Paige ?
Am de-a face cu ei mereu şi ştiu...
A apărut ceva important. Te sun eu. Bine.
- Bună. - Bună.
Te rog, ia loc.
Mai ştii când eram lângă lac, când mi-ai spus că mă veghea mereu ?
- Noaptea petrecută la debarcader. - Da.
Poţi să-mi spui ce s-a întâmplat cu noi ?
Numai tu ai putea să-mi dai papucii şi să-mi ceri şi socoteală.
Eu te-am părăsit ?
O părăsire dureroasă, înainte de nuntă.
De ce ?
E o întrebare pe care ne-o punem eu, prietenii mei
şi cele două fete cu care am fost ca să te uit.
Trebuie să fi avut un motiv.
Te-ai schimbat.
Vorbeai altfel, te îmbrăcai altfel, nu mai erai sigură de facultate.
Nici de mine nu mai erai sigură.
- Ţi-am înapoiat inelul ? - Da.
- Cine îl are acum ? - Nimeni, momentan.
Sunt cu Rose. O ştii, colegă cu Gwen.
Sunt cu ea de un an.
Nu te puteam aştepta la nesfârşit.
Nu puteai anticipa traumatismul meu cranian,
ca voi uita că ne-am despărţit şi voi veni la tine, cerându-ţi socoteală ?
Ce e în mintea ta ?
Îmi pare rău, te las sa te întorci la muncă.
- Îmi pare rău. - Şi mie.
Nu mă aşteptam la asta.
Din reflex, probabil.
Nici nu ştiam unde mă duc şi m-am trezit aici.
Nu înţeleg cum de i-am îndepărtat pe toţi, timp de cinci ani.
Ceva nu e în regulă.
- Bună ! - Bună !
Cum a fost la serviciu ?
A fost bine...
Mă bucur că acum sunt cu tine.
- Îmi cer scuze pentru dezordine. - Nu-i nimic.
- Faci un colaj ? - Înainte făceam aşa ?
Nu-mi amintesc.
Am fost atât de entuziasmată să-i văd aseară pe toţi.
De-asta faci un colaj ?
Mi-am adus aminte de atât de multe lucruri,
aşa că m-am hotărât să le aranjez în ordine cronologică.
- Excelent. E o idee foarte bună. - Da...
Am folosit câteva din lucrurile tale. Sper că nu te superi.
Nu-i nimic. Ce-i al meu, e şi al tău. Certificatul de căsătorie dovedeşte asta.
L-am găsit. L-am pus în categoria "Anii pierduţi".
Am început de aici, am găsit poze de familie de când eram micuţă...
A fost uşor să le pun în ordine cronologică,
pentru că-mi amintesc acea perioadă.
- Ăsta-i un lucru bun, nu ? - Da... Cred că da...
Ceea ce am încercat să fac,
a fost să descopăr ultima amintire, înainte ca totul să... se "întunece".
Şi ce-ai descoperit ?
Cred că eram la Macaroni Grill şi i-am întrebat dacă mai au ravioli.
Nu-mi amintesc ce mi-au răspuns.
Asta-i tot. Asta e ultima mea amintire, înainte să mă trezesc la spital.
Nu ştiu ce să zic... Se pare că n-o să aflăm dacă aveau ravioli.
Dumnezeule... Nu-mi vine să cred ce mi se întâmplă.
- E-n regulă. - Nu se poate...
Te rog, nu face aşa ceva.
- Haide... - Ce faci ?
Îmi cer scuze.
Îmi pare rău... Nu trebuia s-o fac ?
Cam aşa ceva...
- Îmi pare rău... - Nu trebuie să-ţi ceri scuze.
Înţeleg... O să-ţi aminteşti, cu timpul...
Trebuie doar să continuăm pe drumul acesta...
Să-ţi intri în ritmul tău... Poate totul se va rezolva.
Da...
Cred că sunt pregătită să-mi văd garsoniera. Mi-o arăţi ?
Desigur, hai să mergem.
E prima garsonieră în care ai locuit singură.
Arată bine, nu ?
La început, nu prea îţi plăcea.
Asta, până când ţi-a venit ideea să arzi nişte salvie
pe care ai cumpărat-o de la un tip de pe stradă.
Ai început să o fluturi pe aici, până ne-am dat seama că e doar salată.
Dădeam cu ea pe aici şi ardeam salata...
Însă a mers şi aşa... După asta, nu te-am mai putut scoate de aici.
Veneai aici, îţi porneai muzica şi te pierdeai în proiectul tău...
Trebuia să vin să-ţi amintesc că e noapte.
Asta e una dintre sculpturile tale pentru seria "Tribune Tower".
Ce-ar trebui să fie ?
Cred că nici tu nu ştiai.
- Vino-ncoace. - Bine...
Încearcă să-ţi dai seama ce reprezintă.
Nu prea ştiu cum să folosesc... chestia asta.
Ba ştii. Aşteaptă puţin...
Aşa-i mai bine ! Încearcă, poate o să-ţi placă.
N-ai vrea să opreşti muzica, te rog ?
Înainte ascultai muzica mult mai tare decât acum.
N-am înţeles cum te puteai concentra...
Mă doare capul de la muzica asta. Te rog, opreşte-o !
Încerc să te ajut !
Dar n-am de gând să fiu sacul tău de box.
Înainte nu vorbeam aşa !
Şi mie mi-e greu, Paige.
- Paige ? - Da !
- Bună ! - Bună !
Am trecut pe la brutăria portugheză care-ţi place.
Am cumpărat nişte...
- E cineva aici ? - Da.
Leo...
Sora mea e ocupată până peste cap cu nunta asta...
Se apropie petrecerea de logodnă...
Ne-am gândit că Paige s-ar putea întoarce acasă s-o ajute.
Mi se pare că aşa e mai bine.
Să fiu alături de Gwen...
Bine... Cum rămâne cu viaţa ta de aici ?
Cum rămâne cu toată treaba pe care n-ai terminat-o ?
Am vorbit cu cei de la "Tribune".
Au fost foarte înţelegători în legătură cu accidentul meu.
Tata o să-mi împrumute banii să le returnez avansul, aşa că...
Nu ştiu... N-o pot face...
- Te aştept afară, scumpo. - Mulţumesc, tată.
Îmi pare rău, e doar până la nuntă.
Vreau să ai grijă, bine ?
Nu intru într-o sectă, mă duc alături de familia mea.
- Ştiu, dar... - Ce ?
Pot măcar... să te îmbrăţişez ?
- Cum te simţi ? - Mă simt bine.
Nu ai ameţeli, nu eşti dezorientată, insomnii ?
- Nu. - Excelent !
Mă bucur. Tomografia arată foarte bine.
Ce uşurare !
- Îţi aminteşti ceva ? - Nu prea...
Nu e ceva normal, nu ?
Când e vorba de creier, nimic nu e normal.
Două accidente cerebrale nu seamănă între ele.
Paige pare a fi exact cum era. E minunat...
Dnă Thornton, se poate să vorbesc singură cu Paige ?
E-n regulă, mamă. Mă descurc.
Bine.
Mulţumesc.
Paige, vrei să-ţi recapeţi memoria ?
Da...
Unii pacienţi se tem că, atunci când îşi recapătă memoria,
îşi vor aminti şi accidentul.
Din fericire, nu e aşa.
Nu despre asta e vorba. Nu mi-e teamă de accident.
Şi-atunci de ce ţi-e teamă ?
Cred că...
Nu ştiu...
Dacă nu-mi place viaţa pe care am avut-o ?
Sau dacă îmi place prea mult ?
Habar n-am...
Nu prea mă pricep la psihologie,
aşa că s-ar putea să fie un sfat nepotrivit,
dar cred că trebuie să încerci să umpli golurile.
Îţi poţi schimba viaţa, dacă vrei.
Dacă nu vrei să-ţi aminteşti,
mă tem c-o să trăieşti cu frica propriului trecut.
Am ajuns...
- Cine sunt ăştia ? - Knives Killz, cu "z".
Super...
Bun, se aude foarte bine. Hai să începem.
Eu deja am început.
- Basistul nu are decât o notă. - O singură notă...
Foarte tare... Dubla doi !
- Arăţi schimbat... - Da...
Mă inspir şi eu după Kanye...
Eu aş zicea că semeni cu Michael Bublé, dar nu contează. Arăţi bine şi aşa.
O să cam lipsesc o vreme.
E foarte bine, Mickey. Ia-o de la început sau de la mijloc...
Ştii ceva ? Oamenii vin aici să lucreze cu tine. E clar ?
Eu îmi dau toată silinţa, însă trebuie să fii şi tu aici.
Ştiu... Dar Paige e în Lake Forest, alături de familia ei.
Trebuie să fiu alături de ea.
Trebuie să-mi fac soţia să se îndrăgostească din nou de mine.
V-aţi întâlnit...
Mă bucur să vă văd...
A început numărătoarea inversă...
Mai ai o săptămână din fosta viaţa. Cum te simţi ?
Mă simt chiar bine,
chiar dacă mă ia ameţeala când mă gândesc prea mult.
Ce-ai spus ?
Draga mea, e o ameţeală bună...
E ca un fel... de panică... sau bucurie.
Panica şi bucuria sunt două lucruri diferite.
- Dragă, vor fi peste 400 de invitaţi. - Aşa e...
Nu ai cumva şi nişte furnicături la degete ?
Ba da. E de rău ?
- Îţi place trupa Radiohead ? - Da...
Tom Yorke, solistul, vorbeşte despre "amnezii" mai tot timpul.
Când îl furnică degetele, ştie că crează ceva genial.
Apoi, cântă melodia până îşi pierde cunoştinţa.
Ryan, am impresia că eşti pe cale să dai lovitura.
- Foarte tare ! - Noroc !
- Vreau să-ţi fac cunoştinţă cu cineva. - Tu asculţi Radiohead ?
- E adevărat ? - Da...
- Paige ? - Bună, Leo !
- Ce e ? - Coafura ta... E cu totul altfel...
- Arăţi minunat. - Mulţumesc !
- Bun, m-am gândit la ceva. - Aşa...
Care e cartea ta preferată ?
- Probabil nu e cea de care ştii tu. - Nu contează.
Bine... "Casa de pe plajă" de James Patterson.
- Serios ? - Da ?
Bine... "Casa de pe plajă"...
Dacă a fost atât de bună, ai împrumutat-o cuiva, nu ?
Da, cred că lui Gwen.
Poate te-ai gândit că era mai bine să n-o fi citit,
ca să te poţi bucura din nou de ea, nu ?
Da, cred că da...
Aşa cred că ar trebui să vedem noi situaţia asta.
Poftim ?
Nu-ţi aminteşti cum ne-am cunoscut...
Şi nu-ţi aminteşti cum ne-am îndrăgostit...
Într-un fel, e tare aiurea.
Pentru mine a fost perioada cea mai fericită a vieţii mele.
Mă gândeam că ar fi foarte tare să simţim din nou aşa ceva.
Ca şi când ai citi cartea preferată pentru prima dată.
Exact. Tocmai de asta vreau să te invit să ieşim împreună.
Să ieşim împreună...
La fel ca doi oameni care se întâlnesc pentru prima dată.
Nu ştiu ce să spun. Se apropie nunta...
Dacă ieşim înainte, vom putea merge la nuntă ca un cuplu.
Nu-ţi pot promite nimic, dar o să-ţi pun o vorbă bună.
- Bine. - Da ?
Ieşim împreună.
Am o idee, însă trebuie să mergem în oraş.
- Eşti de acord ? - Da.
Doar că trebuie să mă întorc până la zece dimineaţa.
- Dumnezeule ! - Ce e ?
Prima întâlnire şi deja rămâi toată noaptea ?
Nu ştiu ce să spun... Sunt puţin cam ofensat.
- Voiam să spun... - Ne întoarcem în seara asta.
Dacă vrei să rămâi peste noapte... Dacă eşti de acord...
Hai să vedem ce se întâmplă.
- N-ar trebui să coborâm ? - Nu neapărat.
Ăsta e momentul în care aflu că nu eşti soţul meu,
ci eşti un psihopat care o să mă sugrume cu poşeta ?
Nu. Exact în locul ăsta de parcare ne-am întâlnit prima dată.
O să-ţi fac o mică retrospectivă a vieţii noastre împreună.
- E atât de delicios. - Eşti pregătită pentru desert ?
Desert ?
- N-am mâncat clătite ? - Asta a fost mâncarea.
Ăsta e desertul.
De unde ştii ce aromă are fiecare ?
O să le încerci pe toate. Asta-i şmecheria.
O să fii surprinsă
de cele care ne-au plăcut şi de cele care nu ne-au plăcut.
Bine...
- Nu-ţi place ? - Asta nu-mi place.
Încearcă-le pe astea, cred că o să-ţi placă.
Ţi-am spus eu !
E rândul tău.
Nu le mai savuram ?
Stai până încerci ciocolata caldă.
Veneam aici destul de des.
Vrei să mă îmbolnăvesc de diabet sau să mă îngraş ?
Nu...
Aşadar... veneam noaptea aici să privim lacul ?
Nu tocmai asta făceam...
Eu... nu...
Nu la aşa ceva mă gândeam...
În fiecare lună făceam lucrul ăsta, iar în aprilie n-am făcut-o.
Am început în iulie.
De ce făceam aşa ceva ?
Am întâlnim un chelner care ne-a spus că el făcea aşa ceva.
Cred că avea vreo 80 de ani.
- Ne-am gândit să facem şi noi. - Da...
- De obicei nu foloseam costum de baie. - Tu chiar vorbeşti serios.
Pentru tine, o să fac o excepţie.
Bine, întoarce-te. Întoarce-te !
Gata.
- Stai puţin, fără costum de baie ? - Ai spus că nu purtăm.
E rece ! Nu !
Mulţumesc !
Dă drumul la căldură !
Nu-mi mai simt degetele.
Nu le mai simt.
Nu ştiu ce făcea Paige a ta la prima întâlnire,
însă cu mine nu ajungi prea departe.
Bine...
Îmi pare rău. Pot şi mai bine. Am buzele încă amorţite.
E plăcut...
Mergem puţin mai departe...
E perfect...
Îţi mulţumesc că ai ieşit cu mine în seara asta.
M-am simţit foarte bine.
Mi-a fost dor de tine...
Mi-a fost dor de viaţa noastră împreună.
Mi-a fost dor să fiu cu tine.
Te iubesc !
Ar trebui... să intru în casă.
- Noapte bună ! - Noapte bună !
Nu ştiam c-o să fii aici.
- Ai ieşit cu Jeremy ? - Nu... Am ieşit cu Leo.
Îmi place de el.
Da... şi mie.
Te simţi bine ?
Nu te-am mai văzut niciodată aşa. Tu, să plângi ?
Noua ta persoană... E cam ciudat.
Nu ştiu dacă sunt eu. Am văzut că am şi un tatuaj.
Mai sunt si vegetariană...
A fost ca înainte. De fapt, chiar mai bine.
Toate lucrurile care m-au făcut să mă îndrăgostesc de Paige există.
Pentru tine e o confirmare a iubirii sau a mariajului tău, nu ?
Însă pentru ea a fost doar o primă întâlnire reuşită.
Exact ! Tocmai de asta trebuie să aştepţi trei zile până s-o suni.
Să aştept trei zile să o sun, după ce am ieşit cu soţia mea ?
Cel puţin. E o situaţie unică. Poate şi mai mult.
Nu se poate mai mult. Ne vedem sâmbătă la nuntă.
Totul a fost atât de limpede.
Chiar dacă ni s-au întâmplat atâtea, sunt predestinaţi să fim împreună.
- Limpede pentru tine sau pentru ea ? - Pentru amândoi.
Trebuie să scriem cartonaşele cu locurile fiecăruia.
Înainte să începeţi, am o surpriză pentru tine, Paige.
Ray Porter preda drept constituţional la Nothwestern University.
Am lucrat împreună, ne cunoaştem de o mie de ani.
- E decanul catedrei de drept. - Aşa...
Te vor primi înapoi.
Poftim ?
- Nici măcar nu m-am înscris. - M-am ocupat eu.
E o nebunie...
Am impresia că am ocazia să-mi repar greşelile trecutului.
Cred că ţi-ar prinde bine ceva de băut.
- Deja am băut câteva pahare. - Aşa ceva n-ai băut.
Mă bucur că suntem singuri. N-am avut ocazia să vorbesc cu tine.
Felicitări !
- E bun. - Da, e bun.
M-am gândit...
Cred că ar fi timpul să ne laşi pe noi să ne ocupăm.
- De ce să vă ocupaţi ? - De treburile cu Paige.
Ştiu că nu avea asigurare medicală pentru că aţi ales un alt stil de viaţă.
Ştiu că eşti înglodat în datorii.
- Mai ştiu cum poţi scăpa. - Cum ?
Divorţează de ea.
Facturile abia au început să apară, Leo.
Dle Thornton, nu cred că e momentul potrivit să vorbim despre aşa ceva.
Văd că nu-ţi pasă că-ţi vei pierde afacerea,
cum rămână cu Paige ?
De ce nu vrei să faci lucrul care, evident, e cel mai bun pentru ea ?
- Ştiţi dvs ce e mai bine pentru ea ? - Categoric !
- Sunteţi un ipocrit ! - Ce-ai spus ?
Dacă sunteţi aşa un familist convins,
de ce nu v-am văzut niciodată încercând să vă împăcaţi cu Paige ?
Eşti un laş !
Vrei să-ţi fac cunoştinţă cu lumea ? Nu poţi să stai singur aici.
- Nu sunt singur. - Cum crezi...
Încă e cam ciudat să stai singur aici.
- O aştept pe Paige. - Baftă !
Îţi place situaţia asta, nu ?
- Ce să-mi placă ? - Paige s-a despărţit de tine.
Şi-a continuat viaţa fără tine, cu unul pe care nimeni nu-l înţelege.
Acum o vezi cum respinge acea viaţă.
Puţin... îmi place.
Da ? Ia să-ţi spun ce-mi place mie.
Îmi place că Paige mi-a spus absolut totul despre tine, Jeremy.
Aşa...
Mi-a spus că atunci când era cu tine,
se trezea noaptea panicată, dezamăgită de viaţa ei.
- Ţi-a spus totul, nu ? - Da...
Ţi-a spus că zilele trecute mi s-a aruncat în braţe. Asta ţi-a spus ?
Sau a încetat să vorbească cu tine când a uitat cine naiba eşti ?
Înţeleg de ce eşti aşa un ticălos. E clar că o iubeşti.
Ai impresia că se va întoarce la tine. Problema e că te-a părăsit.
Ce te face să crezi că nu se va întâmpla din nou ?
Îţi mulţumesc pentru sfat.
O să mă gândesc foarte bine cât o să fiu în pat cu soţia ta.
Leo !
- Paige, aşteaptă ! - Ce naiba a fost in capul tău ?
Nu ştiu, e o întrebare bună. Simt că înnebunesc.
M-am făcut de tot râsul !
Am făcut tot posibilul să salvez ce ne-a mai rămas.
Iar tu te-ai aruncat în braţele lui Jeremy !
- Nu eşti corect ! - Nu sunt corect ?
Am văzut cum te uiţi la el.
Ştiu... pentru că...
aşa te uitai la mine.
- Leo.. - Nu... Trebuie să fim realişti.
N-o să-ţi mai revină memoria. Eu sunt doar un străin.
Nu vreau să-ţi fac rău.
Doar că...
nu mai vreau să te dezamăgesc.
Ştiu.
Îmi pare tare rău.
O să le cer scuze lui Gwen şi Ryan.
Doamne, nu. E-n regulă.
Dezastrele de la nuntă se transformă în poveşti interesante...
... în cele din urmă.
Cum poţi să te uiţi la fata pe care o iubeşti
şi să încerci să te convingi că e momentul să pleci ?
Leo !
Sper că într-o bună zi să pot iubi aşa cum mă iubeşti tu pe mine.
Ai reuşit o dată...
... o să reuşeşti din nou.
La naiba... eşti aici, nu acolo.
- Te simţi bine ? - Gata... S-a terminat.
- Renunţ... - Tu nu renunţi niciodată, Leo.
Dacă suntem predestinaţi să fim împreună, o să fim împreună.
Mă gândeam la prima dată când am fost la acel restaurant grecesc.
Era un afiş mare pe care scria: "Avem supă".
Eu am început să trăncănesc
despre obstacolele pe care proprietarul le-a depăşit
pentru a-şi împlini visul de-o viaţă de a servi supă.
Iar când am terminat... câteva secunde, ea nu a spus nimic.
Pur şi simplu... a trăit clipă.
Mi-a spus "Te iubesc"...
Mi-a tăiat răsuflarea... Era prima dată când mi-a spus-o.
Nu voiam să răspund, voiam s-o aud în continuu...
A fost la două săptămâni după ce ne-am cunoscut.
Înainte mi-a luat două săptămâni să se îndrăgostească de mine.
Nu mă iubeşte...
Semnaţi aici, vă rog.
- Diane ? - Bună !
Ce mai faci ?
Ştiu că a trecut un an de când...
Am fost plecată, o vreme.
N-am avut ocazia să-mi cer scuze. Treceam printr-o perioadă ciudată.
Tatăl tău a terminat totul,
imediat ce mama ta l-a întrebat despre noi.
Am vrut să ştii lucrul ăsta.
Nu vreau să redeschid rănile trecutului, însă...
Voiam neapărat să-ţi spun că-mi pare rău.
- Mă bucur că ai spus ceva. - Mereu mi-ai fost o prietenă bună.
Mi-aş fi dorit să fi fost şi eu o prietenă pentru tine.
Am găsit nişte flori...
- Am vrut să-ţi spun. - Ai ştiut...
Tot timpul ai ştiut ?
- Îmi pare rău. - Nu vorbi cu mine.
Paige !
Pe unde-ai umblat, străino ?
Paige ?
M-am întâlnit cu Diane la magazin.
De-asta am plecat, nu ? Pentru că am aflat...
Mamă, abia ştiu cine sunt ! Şi-acum să aflu că m-ai minţit.
Te-ai folosit de accidentul meu să rescrii trecutul ?
N-am suportat gândul să te pierd din nou.
Îţi dai seama cât de înşelată mă simt acum ?
Îmi pare rău, Paige. Eram mai fericiţi că niciodată.
- Mamă ! - În sfârşit, erai alături de noi.
- Şi voi aţi stabilit condiţiile ! - Nu...
Ba da, ca de obicei !
Te-a înşelat cu prietena mea ! Cum poţi rămâne cu el ?!
Am vrut să plec...
Eram pregătită să plec...
Iar apoi, într-o după-amiază, eram singură în casă,
şi am început să mă uit la toate pozele cu tine...
... şi sora ta.
Mi s-a părut că erau atât de multe amintiri în casă.
Eram o familie, Paige.
Atunci, mi-am dat seama
că asta e lucrul care contează cel mai mult pentru mine.
N-am putut...
N-am putut să plec.
- Ai ascuns mizeria sub preş ? - Nu.
Am ales să rămân împreună cu el
pentru toate lucrurile bune pe care le-a făcut.
Să nu-l părăsesc pentru singura greşeală.
Am ales să-l iert.
Poate că Leo a avut dreptate.
Poate că n-o să-mi dau seama cine sunt,
şi, în acelaşi timp, să fiu alături de voi.
Paige ?
- Îmi cer scuze... - E totul în regulă ?
Se vede că voi doi trebuie să vorbiţi, aşa că...
- Bine... - Vorbim mai târziu.
- Îmi cer scuze... - Ce s-a întâmplat ?
- Pot să te întreb ceva ? - Da ?
Poţi să mă întrebi orice.
Ştiai despre aventura tatălui meu ?
Da, ştiam.
De ce nu mi-ai spus ?
De foarte multe ori am fost pe cale să-ţi spun.
Dar să te îndepărtez din nou de familie...
mi s-a părut a fi o greşeală.
Am vrut să mă iubeşti, dar nu aşa.
Am vrut să-ţi câştig iubirea.
Nu cred că-mi permit să-i pierd chiar acum.
Nu-i pierde...
- Mulţumesc pentru prânz. - Voiam să-ţi spun ceva.
Aşa...
Am terminat-o cu Rose.
Nu... De ce ai făcut aşa ceva ?
- Am crezut că vă logodiţi. - Da, înainte să apari tu.
- Ba nu, eu apărusem deja. - Aşa e...
Dar a fost înainte de anul acesta, înainte ca "fosta Paige" să apară.
Jeremy, nu sunt "fosta Paige". Sunt doar eu.
Sunt eu şi încerc să aflu cine sunt cu adevărat.
Înţeleg, şi nu-mi pasă.
Ştiu că-ţi aminteşti cum era când am fost împreună.
Asta e şansa noastră să avem din nou aşa ceva.
Ce-am avut a fost minunat. Sunt amintiri minunate.
Dar sunt singurele mele amintiri.
Tot ce s-a întâmplat după tine, s-a şters.
Trebuie să aflu cum e să fiu fără tine.
Singură...
Sigur nu-ţi aminteşti cum ne-am despărţit prima dată ?
De ce ?
Pentru că seamănă al naibii de mult cu acum.
Hai să mergem...
Te-am căutat peste tot.
Mi-am făcut griji când nu te-am văzut în afara bibliotecii.
Aşadar...
Cum au fost cursurile despre proprietatea intelectuală ?
Voiam să vorbim despre asta.
M-am hotărât să abandonez Facultatea de Drept.
O să-mi cumpăr un apartament în oraş.
Se întâmplă din nou. Fir-ar să fie, Paige !
Am făcut multe greşeli...
Tată, n-are legătură cu tine sau ce ai făcut.
E vorba despre mine. Cine vreau să fiu, cine sunt...
Spune-mi ce trebuie să-ţi zic că să nu te pierd din nou.
N-o să mă pierzi.
Momentul impactului...
e cel care prevesteşte schimbarea,
cu consecinţe pe care nu le putem bănui.
Particulele se izbesc între ele...
fiind mai apropiate decât înainte.
Alte particule vor descoperi aventuri noi...
... şi vor ajunge în locuri în care nici măcar n-ai crezut.
Asta-i toată şmecheria despre asemenea momente.
Nu poţi...
Indiferent cât de mult ai încerca...
... nu poţi controla cât de mult te vor afecta.
Trebuie să laşi particulele să-şi vadă de drumul lor...
... şi să aştepţi... următoarea coliziune.
Jur să te ajut să iubeşti viaţa,
să te învăluiesc în dragoste.
şi să am răbdarea necesară iubirii,
să vorbesc când e nevoie de cuvinte
şi să împart tăcerea.
Să îţi înţeleg încăpăţânarea în privinţa tortului roşu,
şi să trăiesc în sufletul tău, căci este căminul meu.
Bună !
Sper că n-ai venit până în oraş pentru o ciocolată caldă.
De fapt, m-am mutat aici, în urmă cu şase luni.
Locuiesc în Rogers Park.
Serios ? Foarte bine...
- M-am întors la Institutul de Arte. - Ce ? Vorbeşti serios ?
E uimitor !
Particip la câteva cursuri
şi e uimitor că mâinile îşi amintesc ceea ce mintea a uitat.
Mulţumesc...
- Eu n-am făcut nimic. - Ai făcut totul !
M-ai acceptat aşa cum sunt, nu pentru ceea ce ţi-ai dorit să fiu.
Nu voiam decât să fii fericită.
Atâta tot...
Nu e pe-aici un restaurant cubanez unde...
... mergeam când era închis aici ?
Ba da. Ia stai ! Îţi aminteşti ?
Nu...
Mi-aş dori eu... Încă nu mi-a revenit memoria.
Am ieşit cu Sonia şi am întrebat-o despre noi...
Serios ? Şi ce ţi-a zis ?
A spus că nu crede că te întâlneşti cu cineva.
Se-ntâmplă să aibă dreptate.
Tu ? Te vezi cu cineva ?
E bine...
Vrei să mergem la restaurantul cubanez...
... împreună ?
Bine...
Bine.
Ce-ai spune să mergem într-un loc în care n-am mai fost ?
Într-un loc nou ?
Mi-ar plăcea...
Traducerea şi adaptarea: Larra şi Shadow
Cei care a inspirat acest film sunt căsătoriţi şi au doi copii.